Vodík v ložiskách pod zemou na stovky rokov?Do hry se dostává též tzv. bílý vodík z ložisek pod zemí, kde jsou zásoby již nyní odhadovány na stovky let.
Uniklo mi niečo?
Kde je také ložisko?
Vodík v ložiskách pod zemou na stovky rokov?Do hry se dostává též tzv. bílý vodík z ložisek pod zemí, kde jsou zásoby již nyní odhadovány na stovky let.
Investice do naší sítě tak, aby unesla zelené obnovitelné zdroje, budou do roku 2030 činit 281 miliard Kč, které zaplatí český zákazník, konstatuje pro ParlamentníListy.cz energetický expert Milan Smutný. Českým zákazníkům, kteří v současných dnech nadávají nad fakturou za elektřinu, objasňuje, proč máme elektrickou energii nejdražší v EU: Může za to „nenasytná“ lipská burza v Německu a Fialova vláda, která pro občany neudělala to, co Francie. Podmínky, za kterých nám EU dovolí stavět blok jaderné elektrárny, má Smutný za sabotáž.
Česku už nikdo neodpáře, že se ve druhém pololetí minulého roku stalo vůbec nejdražším státem Evropské unie podle cen elektrické energie pro domácnosti v přepočtu na kupní sílu obyvatel jednotlivých zemí. Podle statistického úřadu Evropské unie Eurostat jsme v tomto období „trumfli“ všechny další členy EU, a to včetně Německa. Česká republika měla dokonce o 40 procent dražší elektřinu, než byl průměr celé unijní sedmadvacítky. „Hlavním problémem je, že Česko je v obchodním a ekonomickém paktu s Německem, které prostřednictvím burzy v Lipsku negativně ovlivňuje ceny elektřiny,“ komentuje pro ParlamentníListy.cz nelichotivé české prvenství Milan Smutný, odborný mluvčí think-tanku Realistická energetika a ekologie.
Podle odborníka na energetiku je to v praxi odpověď na otázku, zda je elektřina ze solárů a větrníků levná. „Ano, slunce a vítr faktury neposílají, ale nutnost budovat záložní zdroje a super drahá úložiště, když nesvítí a nefouká, tak ano. Takže vlastně tady v Německu i v Česku budujeme paralelní energetiku, která je v obou větvích dotovaná: Jednak jsou dotované obnovitelné zdroje energie, jednak musí být dotované emisní zdroje z uhlí a plynu, které fungují jen jako záloha, v Německu v systému kapacitních plateb. V České republice zatím vůbec nevíme, co bude doplňovat nestabilní zdroje, když si překotně zavřeme uhelné zdroje. Neméně podstatný problém je pak možný kolaps teplárenské soustavy z 50 procent závislé na uhlí,“ upozorňuje Milan Smutný.
Odvozování cen od burzy bude dál devastovat ekonomiku
Rozhodně bychom se v odhadu vývoje ceny elektřiny neměli nechat obalamutit jejím momentálním snížením. „Jestliže se na veřejnosti neustále píše a mluví o současném poklesu cen, jde o vlastní komoditu, tedy o silovou část ceny elektřiny. Ovšem v důsledku stále větší instalované kapacity je nutno zásadně posílit přenosové a distribuční sítě a jejich správu. Dle Energetického regulačního úřadu to bude do roku 2030 stát na investicích 281 miliard korun, což musí zaplatit zákazníci. Takže dnes je vlastní cena elektřiny menší částí celkové ceny kvůli distribučním poplatkům, platbě na podporu OZE a daním. A tato část se bude v příštích letech neustále zvyšovat, i když v roce parlamentních voleb 2025 to bude asi cíleně odloženo,“ domnívá se expert.
Když jsme v obchodním a ekonomickém paktu s Německem, jsme odsouzeni k tomu, abychom za elektřinu platili víc, než je průměr v EU, protože u nás nejsou peníze na to, abychom energetiku dotovali jako naši bohatší sousedé. „Pokud nebudeme cenu české elektřiny odvozovat od našeho energetického mixu, tak cena odvozována rovněž tak nenasytnými obchodníky od ‚referenčních‘ cen lipské burzy bude nadále devastovat český průmysl a ekonomiku. Nejde přitom o propojení, vždyť v příštím roce po plánovaném odstavení uhelných elektráren skupiny Sev.en Energy podnikatele Pavla Tykače už Česko přestane být exportní zemí. Tudíž co máme za povinnost virtuálně zobchodovat přes burzu v Lipsku? To je naprostý nesmysl,“ tvrdí Milan Smutný.
Žalostný výsledek Fialovy vlády, měla si vzít příklad z Francie
Jak ukazuje výše uvedená tabulka, ve všech dalších členských zemích EU si jejich vlády počínaly lépe než v Česku ta Fialova. Pikantní přitom je, že pětikoaliční kabinet se ústy svého premiéra často chlubil, jak úspěšně pracuje ve prospěch svých občanů a že snad ani lépe to dělat nejde. Výsledek je soudě podle této tabulky žalostný. Bylo však vůbec možné dosáhnout v minulém roce nějakým opatřením toho, aby české domácnosti takové drahotě elektřiny nemusely čelit? „Stačilo instalovat státního obchodníka s elektřinou, který by z nákladově nízkých českých zdrojů oboustranně výhodně (dlouhodobé kontrakty i pro výrobce) zajistil stabilní a dostupné ceny. Skvělý příklad existuje z členských zemí EU ve Francii,“ připomíná odborník Fialově vládě, kde se měla nechat inspirovat.
Rozsáhlé části Černé Hory, Bosny a chorvatské Dalmácie postihl výpadek v dodávkách elektrického proudu. Informují o tom místní média, podle nichž v důsledku takzvaného blackoutu nastal chaos v dopravě. Potížím čelí i podniky. Region se nyní potýká s vlnou veder, teploty tam přesahují 40 stupňů Celsia.
V chorvatském Splitu podle stanice N1 nefungují semafory, městem znějí sirény záchranných služeb. Proud nemá ani Dubrovník, Zadar, Omiš, Makarska a řada dalmatských ostrovů. "Na silnicích je už úplný chaos, semafory nefungují, občané si v obchodech nemohou nic koupit, protože soustavy nefungují. Restaurace, kavárny... všichni jsou v obrovských problémech," uvedl chorvatský list Slobodna Dalmacija.
V bosenském hlavním městě Sarajevu stojí tramvaje a bez elektřiny je i řada dalších měst po celé zemi. V Černé Hoře mají dodávky proudu pouze města na severu země. Výpadek potvrdil na sociálních sítích také operátor černohorské přenosové soustavy CEDIS.
Stanice N1 upozorňuje, že stále není jasné, co blackout zapříčinilo. Prvotní informace hovořily o poruše přenosové soustavy v Černé Hoře, odkud se výpadek rozšířil dál. Podle agentury HINA se dosud nikdy nestalo, aby elektroenergetická soustava zkolabovala hned ve třech zemích najednou.
Ruské útoky vyřadily z provozu značnou část ukrajinských elektráren, zatímco vysoké teploty zvyšují poptávku po elektřině. Ukrajina proto musí stále víc elektřiny dovážet ze zemí Evropské unie. V červnu dosáhl import rekordních 858 gigawatthodin a červenec nejspíš skončí s podobným výsledkem. Zvýšení dodávek ze zemí EU naráží na technické limity, ale také na problém s emisními povolenkami.
Analytický portál ExPro Consulting uvedl, že objem dovozu elektřiny na Ukrajinu v červnu meziměsíčně vzrostl o 91 procent na 858 GWh (858 tisíc MWh). Zhruba 40 procent z tohoto množství přiteklo z Maďarska, zhruba po 20 procentech pochází z Polska, Slovenska a Rumunska. Slovensko ani Maďarsko nepatří mezi typické vývozce elektřiny. Podle údajů portálu ElectricityMaps to vypadá, že přes tyto země proudí na východ přebytky elektřiny z německého a českého trhu.
Vývoz elektřiny na Ukrajinu je natolik mohutný, že naráží na technicky dostupnou kapacitu 1700 megawattů. Ukrajinský premiér Denys Šmyhal již koncem května zmínil, že jedná se státy EU o navýšení importu na nejméně 2000 megawattů.
Objem dodávek by chtěli navýšit třeba Poláci. Ti stále mají k dispozici 26 tisíc megawattů výkonu uhelných elektráren, z toho až dvě třetiny nejsou – hlavně s ohledem na nižší spotřebu energie v létě a vysoký objem výroby ve větrných a solárních elektrárnách – využity. Polský premiér Donald Tusk zmínil navýšení exportu elektřiny na Ukrajinu, ale má to háček. Poláci chtějí, aby byl tento export osvobozen od plateb za emisní povolenky. Je otázkou, zda Evropská komise, která dlouhodobě omezuje množství vydávaných povolenek, bude s takovým záměrem souhlasit.
Web Montel News v této souvislosti cituje ředitele polské přenosové soustavy PSE Grzegorze Onichimowského, podle kterého je možné navýšit kapacitu pro export polské elektřiny na Ukrajinu z 340 na 1200 MW. Zatím tomu brání technické limity, které zavedla celoevropská asociace provozovatelů přenosových soustav ENTSO-E.
Ruské raketové útoky v minulých měsících vyřadily z provozu velkou část tepelných a vodních elektráren na Ukrajině. Tamní web GMK Center upozornil, že v červnu, kdy byla spotová cena elektřiny na další den v Německu a České republice 73 eur/MWh, tak na Ukrajině to bylo 112 eur/MWh. Tyto tržní ceny mají negativní dopad na velké odběratele z řad průmyslu, ti podle GMK Centra ztrácejí svou konkurenceschopnost. Výrobu musí omezovat hlavně energeticky náročný ocelářský průmysl.
V předválečném roce 2021 se na Ukrajině vyrobilo 125 TWh elektřiny, loni to kvůli škodám způsobeným ruskou agresí bylo o třetinu méně – 85 TWh. Většina vyrobené elektřiny loni pocházela z jaderných elektráren (61,5 procenta), s odstupem následovaly uhelné elektrárny (15 procent), vodní elektrárny (11 procent) a další zdroje.
Karel Bek přináší komentář blogerky Slovanky ke zvrácenému plánu na "zezelenání" ukrajinské energetiky, která vlastně už neexistuje - a přidává poznámku Davida Švrčka, která "energetický problém" uprostřed grýndýlového cvokhauzu uvádí do patřičných souvislostí
V Německu (konkrétně v Bavorsku) právě vyhodili do vzuchu chladící věže dokonalých jaderných elektráren - aby náhodou jednou k moci nepřišla příčetná vláda, která odstavené jaderky zase spustí. U nás fialoví svazáci - ještě aktivněji než požaduje Brusel - likvidují dokonale odsířené uhelné elektrádny. Zaplatí za to majitelům z našich daní a tento jedinečný energetický zdroj, který - kromě již netěženého, ale stále přítomného - uranu máme, chystá znemožnit těžit. Příprava zaplavení půldruha miliardy tun v zemi je toho dokonalým dokladem.
To by však bylo málo. Proto podle německého vzoru se grýndýlová mafie chystá zničit českou krajinu - a masově vybíjet ptáky a další tvory, na kterých najednou nezáleží (to jen výstavba dálnic se musí o leta zpozdit kvůli kdejakému krtečkovi) - výstavbou nesmyslných větrníků a polí pro solární barony.
Nikdo neprotestuje. Vtip je v tom, že většině lidí je to úplně jedno. Jen proto Gangu pěti ten zločin prochází. Máme nejdražší elektřinu v Evropě, přestože ji levně vyrábíme - aby Německo mohlo vítězně vykřikovat, že zatočilo s jadernou energií - a hle, jde i bez ní! Češi mlčky dodají - a zase - zaplatí to každý z nás.
Teď chtějí ochránci světa před vypařením z důvodů sodovkového plynu svůj byznys roztáhnout po krvavým pučem dobyté Ukrajině. Možná během zimy definitivně zmrzne - ale co je byznysu do toho? Stejně už většina orné půdy patří americkým společnostem, tak jaképak copak?
A na opačném konci světa, odkud dovážíme nesmyslně drahý (často přeprodaný ruský) plyn, mezitím slavné IT společnosti (výsostně od svého počátku napojené na Pentagon) spotřebovávají elektřiny, že to mnoha státům vystačí na rok.
Fakt nás to nezajímá?
Výsměch
Zelená agenda se musí plnit, i kdyby na chleba nebylo. A to i v případě války, živelných katastrof, finanční krize či jakékoli jiné katastrofy, která už beztak znesnadní život v dané zemi. V případě Ukrajiny by také bylo dobré si v souvislosti s klimatickou agendou položit otázku, jakou uhlíkovou stopu zanechaly všechny zbraně použité v konfliktu – a to od jejich výroby až po samotné použití.
Nicméně Ukrajina, která je plně v souladu s globalistickou agendou, se zavázala, že přijme politiku, která například zničila Srí Lanku – a to tam neměli žádnou válku – a aktuálně postupně likviduje prosperitu zemí pod kuratelou EU.
Věřte totiž, že u větrníků a solárních panelů to neskončí. Bude se pokračovat i v plnění dalších cílů Green Dealu – přesně okopírovaného z EU.
Pučistická vláda to právě schválila
Ukrajinští představitelé uvedli, že rozvojová strategie bude vyžadovat investice ve výši asi 20 miliard dolarů a bude se snažit zvýšit podíl energie země pocházející ze zdrojů, jako je solární a větrná energie, až na 27 % do roku 2030.
Připomeňme, že krajinská energetická infrastruktura byla těžce zasažena probíhající válkou a americká vláda schválila pomoc Ukrajincům ve výši nejméně 175 miliard dolarů od doby, kdy ruské síly překročily ukrajinské území, uvádí Rada pro zahraniční vztahy.
Ukrajinská vláda se podle agentury Reuters konkrétně zaměřuje na to, aby výroba zelené energie zajišťovala 33 % energie potřebné pro systémy vytápění a chlazení, 29 % pro celkovou výrobu elektřiny a 17 % energie spotřebované pro dopravu.
Vláda sice nezveřejnila, jaké procento poptávky po elektřině je v současné době pokryto výrobou zelené energie, ale některá místní média uvádějí toto číslo kolem 10 %.
Ruské síly podle agentury Reuters již leteckými údery poškodily nebo jinak ochromily přibližně polovinu ukrajinské energetické infrastruktury.
Otázka je, kdo (a z čeho) bude zcela neefektivní (a neekologické) větrné a solární elektrárny na Ukrajině dotovat (my nepochybně nebudeme "stát stranou", vždyť daňová krádež a astronomický státní dluh jsou - kromě ožebračování důchodců bezedné, pozn. PP).
Předpokládám, že i zde se sáhne do kasičky občanů EU, stejně jako v případě zbraní. Zda přispějí i USA se ještě uvidí, v tomto případě bude záležet na tom, kdo se dostane na prezidentský post.
Bidenova rodina již měla co do činění s kšefty s Ukrajinci (viz Hunter Biden a jeho kšefty s ukrajinskou energetickou firmou Burisma) a nepochybuji, že jisté výhody by si zde našla i administrativa Harrisové.
V případě, že vyhraje Trump, se však budou muset ukrajinští solární a větrní baroni nejspíš spoléhat především na dotace z Bruselu.
A druhá strana téže mince:
Podle statistických dat spotřebovaly společnosti Google a Microsoft za rok 2023 24 terawathodin (TWh) elektřiny. To je kousek méně, než spotřebuje například Slovensko.
V roce 2023 Google a Microsoft každý spotřeboval 24 TWh elektřiny, což přesahuje roční spotřebu energie více než 100 zemí světa, třeba Islandu, Ghany a Tuniska. Toto masivní množství energie je srovnatelné se spotřebou Ázerbájdžánu, který má 10,14 milionu obyvatel.
Celosvětová společnost tak spotřebuje jen o 2 TWh energie méně, než zmíněné nám blízké Slovensko s 5,4 miliony obyvatel.
Tato data ukazují na značné energetické nároky technologických gigantů, jejichž datová centra výrazně zatěžují životní prostředí. Samozřejmě, Google a Microsoft jsou zároveň vzronými lídry v používání obnovitelné energie. A vyplácí se to.
V roce 2023 Google vygeneroval příjmy ve výši 305,6 miliardy dolarů a jeho ekonomický dopad, včetně služeb jako Google Search a YouTube, přispěl ke globální ekonomice přibližně 739 miliardami dolarů.
Zde vidíme graf, který ukazuje, že je zmíněné dvě firmy spotřebují více elektřiny než 100+ zemí světa: Microsoft vykázal za stejný rok tržby ve výši 211,9 miliardy dolarů. S ohledem na široké používání produktů jako Windows a Office, stejně jako na počet aplikací běžících na Microsoft Azure, se celkový ekonomický dopad Microsoftu pravděpodobně počítá v bilionech dolarů.
Jen pro představu, běžná česká domácnost podle dat ČEZ spotřebuje 3 500 kWh energie za rok. Spotřeba jedné z uvedených společností je tak přibližně 6,9milionkrát vyšší.
Zajímá to někoho? Zjevně nikoli - kromě malé části nepodvolených - kterou ostatně brzy uzavře vykopanými příkopy do "Zátoky sviní" Fialův hlavní cenzor, plukovník Foltýn.
A tak si tady žijeme...
Výrobní základna české energetiky se po desetiletích investiční paralýzy dočká nevídaného rozvoje. Masivní výstavba nových zdrojů všeho druhu se však časově nejspíš potká s nadcházející stavební surovinovou krizí. Jak moc náročné budou různé elektrárny na základní stavební materiály?
Budování nových energetických zdrojů v Česku po roce 1989 by se dalo shrnout do poměrně krátkého výčtu: jaderná elektrárna Temelín, přečerpávací vodní elektrárna Dlouhé stráně, paroplynky Vřesová a Počerady, nový uhelný blok v Ledvicích a dvě vlny solárního boomu (přičemž na tu první bychom nejraději rychle zapomněli).
V současnosti však máme slušně našlápnuto k tomu, abychom tento výčet hned v následujících letech výrazně rozšířili: Solární boom nejspíš sleze ze střech do volné krajiny a přidat by se k němu mohl boom větrný či bateriový, zahrnující i výstavbu takzvané gigafactory. Čilý stavební ruch však může zavládnout i v klasické energetice. Kromě dvou nových jaderných bloků v Dukovanech se v různých regionech chystají zařízení na energetické využití odpadu (ZEVO), nové plynové zdroje či nejrůznější přestavby uhelných elektráren a tepláren. A kdo ví, třeba dojde řada i na velké elektrolyzéry a malé modulární reaktory.
Nicméně nepředbíhejme. Vzhledem k tomu, že u všech výše uvedených projektů pořád nelze s jistotou říct, zda a v jakém rozsahu se skutečně realizují, neexistuje ani komplexní studie, která by se zabývala jejich materiálovou náročností. Již kusé informace od oborových organizací, dodavatelů na stavebním trhu a geologů však dávají tušit, že už jen nároky na základní stavební materiály budou obrovské a s ohledem na nepříznivý vývoj v oblasti těžby není úplně jisté, zda a jak se bude dařit na straně nabídky odpovídat na zvýšenou poptávku.
Na prvním místě se nám v tomto kontextu nemůže vybavit nic jiného než stavba století – pátý blok jaderné elektrárny Dukovany (a výhledově třeba i ten šestý). V dosavadních prezentacích KHNP se dosud objevily dvě položky: výroba betonu pro inženýrské stavby 195 tisíc metrů krychlových a lití betonu pro architektonické dílo 447 tisíc metrů krychlových. Přestože z nich není úplně patrné, zda zahrnují pouze jaderný a turbínový ostrov, nebo i okolní objekty, jejich součet napovídá, že jedny nové Dukovany spolykají vyšší stovky tisíc metrů krychlových betonu.
„Málokdo to ví, ale u betonu tvoří až 80 procent objemu kamenivo. K výrobě betonu pro nové Dukovany tak bude potřeba odhadem skoro 1,2 milionu tun kameniva. To pro představu odpovídá šesti procentům celkové roční produkce štěrkopísku v České republice. Co se týče spotřeby cementu, jde odhadem o 300 tisíc tun,“ doplňuje mluvčí Českých štěrkopísků Petr Dušek.
Že čísla nejspíš řádově sedí, to potvrzuje i veřejně dohledatelný údaj k výstavbě britské jaderné elektrárny Hinkley Point C. „Uvedených 1,8 milionu metrů krychlových betonu vyžadovalo přibližně 3,2 milionu tun kameniva. Na první pohled to vypadá, že řešení dodavatele EDF je betonově trochu masivnější, ale ve skutečnosti to souvisí i s tím, že Francouzi v Británii staví dva bloky na jednou a jejich výkon dohromady odpovídá více než trojnásobku jednoho nového dukovanského bloku,“ vysvětluje Dušek.
Kromě nových jaderných zdrojů se v Česku mají v následujících letech v různých regionech stavět i takzvaná zařízení pro energetické využití odpadu (ZEVO). Náročnost na základní stavební materiály lze v tomto případě odvodit podle údajů z poslední výstavby. Na vybudování spalovnu v Chotíkově u Plzně padlo osm tisíc metrů krychlových betonu, tedy něco přes 14 tisíc tun kameniva. O něco náročnější mohou být plynové zdroje. Například nedávno spuštěná elektrárna Carrington s plynovou turbínou a kombinovaným cyklem vyžadovala 30 tisíc metrů krychlových betonu, tedy asi 54 tisíc tun kameniva.
Největší překvapení však skýtá materiálová náročnost malých zdrojů, která při přepočtu na výrobu a životnost paradoxně vychází často mnohem vyšší než u těch velkých. Web Česká společnosti pro větrnou energii uvádí, že jediná větrná elektrárna s běžným výkonem dva megawatty potřebuje čtvercové základy o straně 15,9 metru a výšce 1,8 – 2,0 metry. Celkově tak vyžaduje 500 metrů krychlových betonu o hmotnosti 1104 tun. „K výrobě takového množství betonu je potřeba asi 225 tun cementu a 900 tun kameniva. Dopravu na místo pak musí zajistit odhadem 70-80 domíchávačů,“ doplňuje Petr Dušek.
Podle analýzy Deloitte pro Svaz moderní energetiky by v Česku do roku 2035 při maximálním využití evropských finančních zdrojů mohlo vyrůst až 4,5 gigawattu nových větrných elektráren. To by odpovídalo více než dvěma tisícům větrníků. „Na tak rozsáhlou výstavbu by bylo potřeba více než milion metrů krychlových betonu a něco přes dva miliony tun kameniva. To pro představu odpovídá zhruba deseti procentům celkové české roční produkce štěrkopísku,“ vysvětluje Dušek.
Když se to všechno sečte dohromady, celkově se v následujících letech můžeme dostat až na vyšší jednotky milionů tun kameniva, což už reprezentuje velmi výrazný podíl české těžby, který se může projevit jak z hlediska ceny, tak disponibility. „Kamenivo se vyplatí dovážet na malé vzdálenosti, uvádí se maximálně přibližně 30-50 kilometrů od ložiska. Pokud však v okolí výstavby není k dispozici zdroj kameniva, dovoz na větší vzdálenosti může dodávky v lepším případě dramaticky prodražit. V horším případě nastanou výpadky,“ upozorňuje Dušek.
České stavebnictví stále žije z kamenolomů a pískoven otevřených ještě za socialismu. Po 35 letech ovšem v těchto ložiscích začínají docházet zásoby. Česká geologická služba nedávno ve spolupráci s Těžební unií a Sdružením pro výstavbu silnic vypracovala pro Ředitelství silnic a dálnic České republiky studii, podle níž se v Česku do konce této dekády dotěží polovina kamenolomů i pískoven.
„Otvírka nových těžebních prostor bohužel naráží na čím dál tím sveřepější odpor ze strany dotčené veřejnosti, takže v některých regionech už je stavební surovinová krize realitou. Příkladem je Zlínský kraj, kam už se vozí kamenivo ze Slovenska a kde betonárny nedávno jely na přídělový systém,“ zmínil Dušek.
„Jsme v éře dálničního boomu a brzy, snad, vstoupíme i do éry masivní výstavby vysokorychlostních železnic. Na kilometr dálnice padne běžně 45-50 tisíc tun kameniva, na kilometr železnice asi osm tisíc tun. Pokud k tomu připočteme výstavbu rodinných a bytových domů, průmyslových hal, komerčních center, škol, nemocnic, úřadů a další vybavenosti, nejsem si jist, zda a kolik nám v některých regionech zbyde na energetiku, s níž se až dosud ze stavebního hlediska prakticky nepočítalo,“ uzavírá.
Na počátku tisíciletí zahájilo Německo ambiciózní plán přechodu na obnovitelné zdroje energie.
„Die Energiewende“ zahájila masivní rozšíření solární a větrné energie, což vedlo k chvályhodnému snížení emisí uhlíku o 25 % do roku 2022 ve srovnání s rokem 2002.
Energiewende sice snížila znečištění díky budování obnovitelných zdrojů energie, ale zároveň postupně ukončila provoz německých bezpečných jaderných elektráren bez emisí uhlíku, což byl dlouhodobý cíl ekologických aktivistů, kteří se obávali výrazných – ale ve skutečnosti malých – nebezpečí jaderné energie. Podle nové analýzy, která byla nedávno zveřejněna v časopise International Journal of Sustainable Energy, jeto pro spotřebitele a životní prostředí blamáž.
V roce 2002 dodávala jaderná energie přibližně pětinu německé elektřiny. O dvacet jedna let později už nedodává žádnou. Laik by si mohl myslet, že levné větrné a solární elektrárny mohou jednoduše zaplnit tuto mezeru, ale není to tak jednoduché. Jakmile jsou jaderné reaktory spuštěny, poskytují spolehlivou a cenově dostupnou „základní“ energii – elektřinu, která je k dispozici neustále. Pomíjivé obnovitelné zdroje se jaderné energii prostě nemohou vyrovnat. A protože vyspělá ekonomika, jako je německá, vyžaduje stoprocentně spolehlivou elektrickou síť, byly spuštěny elektrárny na fosilní paliva spalující uhlí a zemní plyn, aby nahradily větrnou a solární energii.
Výsledkem krátkozrakosti německých politiků při postupném vyřazování jaderné energie je výrazně dražší rozvodná síť. Nová analýza ukazuje, že kdyby Němci jednoduše zachovali svou flotilu reaktorů z roku 2002 až do roku 2022, mohli by ušetřit zhruba 600 miliard eur. Proč tolik? Inu, kromě nákladů na jejich výstavbu vyžadovaly obnovitelné zdroje energie nákladnou modernizaci sítě a dotace. Navíc v tomto hypotetickém scénáři, kdy by jaderná energetika zůstala zachována, by Německo dosáhlo téměř stejného snížení emisí uhlíku.
Jan Emblemsvåg, profesor stavebního inženýrství na norské NTNU a autor analýzy, si ze zvědavosti představil jiný scénář. Co kdyby Němci vzali peníze vynaložené na rozšíření obnovitelných zdrojů a místo toho je použili na výstavbu nových jaderných kapacit?
Podle jeho výpočtů by mohli snížit emise oxidu uhličitého o dalších 73 % nad rámec svých škrtů v roce 2022 a zároveň by se mohli těšit z úspory 330 miliard eur ve srovnání s obrovskými náklady na Energiewende.
Politici v dalších zemích, které chtějí dekarbonizovat své sítě, by měli zpozornět.
Maďarsko, Rumunsko, Gruzie a Ázerbájdžán zakládají společný podnik pro export „zelené“ elektřiny z Kavkazu do Maďarska a Rumunska, a možná i Bulharska. Podle maďarského ministra zahraničí Pétera Szijjártó tak budou dodávky elektřiny do jeho země bezpečně zajištěny a diverzifikovány. Informovala o tom dnes maďarská média.
Szijjártó dnes na jednání všech čtyřech zemí v Bukurešti uvedl, že takzvaný zelený energetický koridor, se blíží do "bodu, odkud není návratu". Podle něj lidstvo vstoupilo do "doby nejistoty", ve které bude energetická bezpečnost zásadní pro národní bezpečnost.
Szijjártó řekl, že vláda má povinnost zaručit bezpečné a stabilní dodávky energie a zároveň mít na paměti aspekty ochrany životního prostředí. Jednou z klíčových součástí této strategie bylo podle něj rozšíření jaderných kapacit a poznamenal, že stavbou dvou nových reaktorů v jaderné elektrárně Paks Maďarsko výkon této elektrárny více než zdvojnásoví. Musí se také rozvíjet kapacity solární energie, uvedl ministr s tím, že kombinovaná kapacita maďarských solárních parků se za posledních pět let zvýšila osminásobně na 6700 MW.
A v neposlední řadu to bude chystaný zelený koridor. "Nic nemůže být zelenější" než ázerbájdžánská větrná energie a gruzínská vodní energie, prohlásil ministr a dodal, že dovoz těchto zdrojů energií do Maďarska, Rumunska a "doufejme Bulharska" bude "vynikající příležitostí".
Z Kavkazu se má elektřina dostávat do Rumunska kabelem po dně Černého moře. Rumunsko už buduje nové vysokonapěťové propojovací vedení, které má dosáhnout maďarské hranice v letech 2028–2029. Podle Szijjártó Maďarsko také pracuje na rozvoji infrastruktury potřebné pro toto energetické spojení.
"Věřím, že založení společného podniku a úprava naší dohody o spolupráci, její přizpůsobení evropským předpisům, umožní všem čtyřem – a s Bulharskem všem pěti – podniknout velké kroky směrem k naší energetické suverenitě, abychom zajistili stabilní udržitelné a dostupné dodávky energie pro naše země," řekl Szijjártó s tím, že v plánu je mít do příštího roku hotovou studii proveditelnosti. Ministr vyjádřil naději, že Evropská unie na projekt finančně také přispěje.
Za ty prachy mohlo být nekolik jaderek...Provozní dotování obnovitelných zdrojů energie v loňském roce vyšlo na 25,3 miliardy korun. Na první pohled je to hodně, jedná se však o nejmenší hodnotu od roku 2010. Současně to však bylo víc, než správce energetického trhu OTE očekával. Stát bude muset doplatit 2,65 miliardy korun navíc.
Ministerstvo průmyslu a obchodu (MPO) předložilo do připomínkového řízení návrh usnesení, kterým se mění usnesení vlády o stanovení prostředků státního rozpočtu podle zákona o podporovaných zdrojích energie na rok 2023. Dříve schválená částka 22,78 miliardy korun totiž na pokrytí vícenákladů spojených s obnovitelnými zdroji nestačila.
„Skutečně vynaložené náklady operátora trhu v roce 2023 převýšily celkové příjmy operátora trhu o 2 649 229 412 Kč. Důvodem převýšení příjmů operátora trhu byla především situace na trzích s energiemi, jejich tržními cenami a změny těchto cen v období roku 2023 oproti predikci a také snížení celkové spotřeby elektřiny,“ uvedla MPO v návrhu, který v nejbližších týdnech projedná vláda.
Podle informací, které zveřejnila státem vlastněná společnost OTE na svém webu, dosáhla celková výše dotací podporovaným zdrojům v loňském roce 25,3 miliardy korun. V předchozích letech se výše vyplacené podpory pohybovala od 39 miliard do 46 miliard korun. Její výši ovlivňuje tržní cena elektřiny; čím je vyšší, tím méně peněz je nutné majitelům elektráren a tepláren z kategorie podporovaných zdrojů doplácet.
Co se týká loni vyplacených provozních dotací, téměř všechny směřovaly k majitelům fotovoltaických elektráren (a pouze těm postaveným před více než deseti lety). Naopak jiným zdrojům často stačily vysoké tržní ceny elektřiny; platby vlastníkům větrných, bioplynových či malých vodních elektráren se loni pohybovaly maximálně v řádu stovek milionů korun (viz tabulka níže). Odměnu teplárnám za vysoce účinnou kombinovanou výrobu elektřiny a tepla stát nevyplácel vůbec.
Podporované zdroje energie: výše vyplacených dotací
Výše vyplacené provozní podpory v letech 2018 až 2023. Zdroj: OTE
Celkové náklady na financování provozní podpory v letošním roce by podle předpokladu Energetického regulačního úřadu měly dosáhnout výše 35,2 miliardy korun. Reálně to však může být méně. V této cifře je zahrnuta totiž také dosud nezavedená transformační podpora teplárenství, dotování cen tepla podle dočasného krizového rámce, ale i zatím málo využívaná podpora biometanu – to vše v rozsahu až 10 miliard korun. Ministerstvo průmyslu navrhuje uhradit 17,5 miliardy korun ze státního rozpočtu, podobnou sumu peněz mají doplatit spotřebitelé elektřiny.
Domácnosti a firmy v době vrcholící energetické krize, tedy od října 2022 do konce roku 2023, neplatily poplatek na podporované zdroje energie ve výši 495 korun za každou odebranou megawatthodinu elektřiny (bez DPH). Od počátku letošního roku jej znovu hradí, což prakticky vymazalo příznivý dopad klesající tržních cen do celkové ceny elektřiny. Pro energeticky náročné podniky platí částečné úlevy z těchto plateb.